Кадри вирішують багато чого. Тим більше, якщо річ не лише про професійну, а й про дуже порядну людину, яку в селі поважають та шанують.
Людмила Вікторівна Головко, привернула нашу увагу в першу чергу тим, що вже 42 роки безперервно працює на одному робочому місці в улюбленому дитячому садочку Першотравневого. І це справжня патріотка свого села.
![Людмила Головко, в. о. завідувача першотравневого дитячого садочка «Сонечко», вихователька, методистка.]()
Людмила Головко, в. о. завідувача першотравневого дитячого садочка «Сонечко», вихователька, методистка
Я народилася у Першотравневому, мій батько — місцевий, Головко Віктор Михайлович, мати його виховувала одна, бо його батько пішов на війну. Тоді моєму батькові було 4 роки. Дідусь мій не повернувся з війни. А потім до нас у село приїхала моя майбутня мама. Вона закінчила Білгород-Дністровське медичне училище.
Мати Людмили Вікторівни — Олена Омелянівна — приїхала до Першотравневого за розподілом, тут вона і зустріла свого майбутнього чоловіка Віктора Михайловича. Пропрацювала вона у селі до пенсії акушеркою. Як згадує наша героїня, траплялось навіть таке: вагітні жінки з Першотравневого, а також з Зорі Труда не встигали до лікарні, треба було негайно надавати їм медичну допомогу, тоді мама приймала пологи просто у себе вдома. Людмила ж обрала свій шлях у житті, адже вона з дитинства мріяла бути або вчителем, або вихователем. На її вибір мати не впливала, рішення дівчина приймала сама.
![]()
Людмила Головко, в. о. завідувача першотравневого дитячого садочка «Сонечко», вихователька, методистка
Я хотіла бути вчителькою початкових класів. Це була моя мрія. Я закінчила 10 класів, поїхала у педучилище Білгород-Дністровське поступати, але після 10-го класу не було відділення «Початкові класи». Було «Дошкільне відділення». Я подумала і пішла на «дошкільне». Вивчилась. Ви знаєте, я дуже рада сьогодні. Ця професія мені до душі, я дуже люблю дітей. Навіть зараз, попри літню відпустку, вже хочу побачити своїх вихованців, бо скучила дуже.
Є у родини Головко така цікава закономірність: мати Людмили, Олена Омелянівна народила нашу героїню у 26-ть років, донька Людмили, Оксана також народилася, коли її матері було 26, та й сама Оксана народила своїй матері онука у 26-ть. Тому ця цифра, можна сказати, є щасливою для сім'ї. Зі своїм чоловіком Людмила Вікторівна прожила не багато, лише 5 років, якось не склалося, Після того були й інші пропозиції піти заміж, але не схотіла та присвятила всю увагу вихованню доньки.
![]()
Людмила Головко, в. о. завідувача першотравневого дитячого садочка «Сонечко», вихователька, методистка
У моєї мами було сильне бажання, щоб у нас з братом була вища освіта. Коли моїй дочці було 4 роки, я вступила до Одеського педінституту та заочно його закінчила. І дитина моя закінчила Одеський сільськогосподарський інститут, ветеринарний факультет, трішечки працювала у нас на фабриці, поки її не закрили.
Аби вивчити доньку, Людмила працювала 10 років на двох роботах. Одна робота вдень, інша — вночі, доба через добу. Зробила донці гарне весілля. Зараз Оксана живе в Одесі.![]()
Любов та відповідальність Людмили Головко перед рідними людьми дає їй сили доглядати свою стареньку матір Олену Омелянівну, яка зараз через стан здоров’я змушена здебільшого бути в хаті та у своєму ліжку. За свою доньку вона радіє, бо виховала її гарною людиною.
![Олена Головко, мати Людмили.]()
Олена Головко, мати Людмили
Відповідальна, хороша, чесна, справедлива, працьовита. Завжди виконує все, що треба.
![]()
![Валентина Харламбова, керівниця відділу освіти, молоді та спорту Визирської сільради.]()
Валентина Харламбова, керівниця відділу освіти, молоді та спорту Визирської сільради
Людмила Вікторівна Головко одна з тих людей, яка на своїх плечах виносить весь тягар методичної роботи, адже їй потрібно не лише навчати дітей, а й проводити роботу з документами. Це та універсальна людина, яка поєднує у собі всі ці аспекти. Людина мудра, розумна, вона своїм досвідом допомагає молодим фахівцям, а також дуже допомагає директору дитсадка «Сонечко», де пропрацювала 42 роки.
Автор: Сергій Бяков.